Jak říkáte,
že má velbloudí oči a spí na jestřábovi, tak to je Viktor, že?
V jednom časopisu jsem totiž viděl jeho fotku, na které kouřil Camelky,
které určitě kouřil i Danny Ronk, ale ten pak přešel na Lucky Strike v '64
a domnívám se, že vy jste napsal Generation Dungeon na počátku '65.
- A kdo je Sammy? - Sonny... Sonny Dover!
Hlavní sponzor kroužku a nejstarší Judeho spojenec.
Hraje na maracas v Medicine Sunday.
Judey, krasavče!
Dvě slova o Shakespearovi, pane Quinn, pro naše posluchače.
Dvě slova...
Havraní královna... a kosmický amfetaminový mozek.
Já Shakespeara hltám.
- Mám na vás otázku. - Keenane, omluvte nás prosím.
Dovolte mi představit vám pana Keenana Jonese.
- Ředitel BBC. - Vás si pamatuju.
Ano, pane Quinne, chtěl jsem se vás zeptat, proč nás a celý svět pořád vodíte za nos.
Jeden by mohl pochybovat o vaší upřímnosti.
A kdo řekl, že jsem upřímný?
Takže říkáte, že nejste upřímný?
Ne víc než vy. Určitě nejsem tak upřímný jako vy.
Vy totiž pouze chcete, abych řekl, co chcete slyšet.
Mohl by sis myslet, že nic nemůže
na ty desítky tisíc žijící na hromádce.
Ale to by ses mýlil.
Co tu děláš?
Jsi sama?
A proč tě to zajímá?
Mrzí mě, co se stalo.
- Nic se nestalo. - Tak ne, tak se nic nestalo.
Ale no tak, byl jsem k tobě upřímný.
Myslela jsem, že si na nic nepamatuješ.
No, nepamatuju si na nic ze San Francisca a stejně tak z El Pasa.
Neměla sis to brát tak osobně.
Nic si osobně neberu, věř mi.
Má momentální situace má přednost před čímkoliv, co se stalo v minulosti.
Ale nikdy nevíš, co se může z minulosti vynořit.
Promiň, ale on líbá mnohem lépe než ty.
To je jasný. Znám ho?
To se ti povedlo! Ne, tvůj šťastný jazyk mě nepohorší.
Tak si vem svoje žlázy, svoje medailony,
a pro jednou se zas miluj svobodně.
Takže to si myslíš, že toho máš víc než ostatní? Svobody?
Musím se hodit do pořádku.
- To se spraví. - Dám ti radu, použij svoje pěsti.
Fakt vtipný, Coco!
Hej, Coco!
Vypadáte unaveně a nemocně. Takhle vypadáte vždycky?
To beru jako urážku.
Trpíte ječnými zrny, vráskami a roztřepenými konečky? Užívejte Zoomdom!
Není to... Jak se jmenuje, Ginsberg, ten básník?
Allen Ginsberg? Pane bože, je to on!
Kde?
Allen si myslel, že to jste vy. Vy se asi ještě neznáte.
- Ahoj. - Čau.
Allene, řekni mu, cos odpověděl tomu novinářovi, kterej se tě ptal,
jestli si myslíš, že se Jidáš zaprodal.
- Na to se vás ptali? - Odpověděl jsem, že nevím.
- Že jste se možná i vy zaprodal bohu! - Se vůbec nechytám...
Jestli váš úkol byl zjistit,
jestli se dá dělat velké umění na jukeboxu,
tak z toho budeme mít všichni výhody.
Řekls vyděláme, díky tomu, že byl donucen.
Přesně tak. Tak, co teď?
- Teď? - Co nám zbývá?
Má záchrana.
Tak schválně, co zmůžem.
On ti ji přinese!
Ty brďo, to byl Allen Ginsberg!
Tak zatím, Allene Ginsbergu.
Takže vy tvrdíte, že veřejný boj proti rasové diskriminaci a válce selhal?
Protože se domnívám, že jste to tehdy řekl. Myslíte si tedy, že celý sytém je chybný?
A koho zajímá, co si myslím? Nejsem žádnej prezident.
Nejsem ani žádnej pastýř, jsem jenom písničkář, nic víc.
Ale jistě, ale jako někdo, byť jen písničkář,
jemuž dříve hluboce záleželo na sociální spravedlnosti a rovnoprávnosti,
- jestli se i nadále zajímáte o lidi? - Ale proč?
Proč?
Proč se vy zajímáte, jestli se já zajímám nebo ne, co vám je do toho?
Co kdybych řekl, že mi nikdy nezáleželo na folkové hudbě,
nebo na protestních písničkách? Co když to byl jen způsob, jak se dostat na scénu?
Třeba jsem to ani nikdy nechtěl dělat,
jen jsem věděl, že v tom budu lepší než ostatní.
- V tom vám nevěřím... - Jediné, na čem mi záleží,
je to, co se děje právě teď.
A to vám je ukradené, že vaše písničky
jsou používané při náborech do pouličních gangů,
jako třeba severoamerická Černošská frakce,
které holdují tomu samému násilí, které jste ve svých dřívějších písních odsuzoval?
Jestli se mě ptáte, zda bych se někdy stal členem Černých panterů, tak ne.
Já vám vlastně nedokážu říct, jak moc se zajímám.
Předpokládám, že vás alespoň okrajově zajímá to, o čem každou noc zpíváte.
Jak vám mám odpovědět na tohle, když máte takovou drzost ptát se?
To si docela troufáte, když se mě ptáte na něco takového!
- Zeptal byste se na to i Beatles? - Ano.
- Nebo pana Eve of Destruction? - Myslíš Barryho McGuira?
Ptám se na to, protože vy si troufáte ptát se mě, zda se vůbec zeptat můžu.
Já se neptám, protože vůbec neočekávám odpověď.
- Vypadá jako Victor Mature. - To spíš jako ta Elsa Lanchester, ta co fušovala do severního Mexika.
Ta pěkně hodně protestuje, fakt hodně.
Jsem přesvědčen o jedné věci: Buď vás opravdu nic nezajímá, nebo chcete, aby si to lidé mysleli.
A vám jsem se měl věnovat?
Pane Quinn, opravdu vás tu potřebujeme.
Poslyšte, já vím o vás víc, než co budete vy kdy vědět o mně.
Víte, že mi je putna, co o mně napíšete v tom vašem ubohém deníku?
Já nepotřebuju od ostatních poslouchat, že jsem pohodář.
Klidně mě zničte, mě nebude nikdo urážet!
Pane Quinn, my vás tu opravdu moc potřebujeme...
Vy odmítáte cítit cokoliv k čemukoliv,
Všem je jasné, jak moc jste si nejistý ve všem, co děláte.
- To by stačilo! - Cítit? O tom to je?
Tak to mi ale prosím vás povězte, co bych asi tak měl cítit?
Mínil jsem tím pouze obyčejné emoce jako jsou bolest, výčitky, láska.
Jo, tak tyhle pocity nemám.
Zastavte, zastavte tu píseň.
Pořád se nechytám.
Bobby, ty mě neposloucháš. My jsme ti troubové, jasný?
A to jako proč?
Protože to na nás se tu dívaj jako na nějaký cirkusový obludy.
Pojďte se podívat do Harlemu, pane Jonesi, ale ujistěte se, že jste zavřel okna.
To je teda písnička, musíš pochopit, že tahle písnička toho říká hodně o společnosti.
- Vypráví to o všech silách světa. - Furt to nechápu.
- Ale, Bobby! - Pusť mi ji ještě jednou.
Víte... tohle je jenom hudba.
Tohle není anglická hudba, chápete?
To jste ještě nikdy neslyšeli americkou hudbu?
A to, co slyšíte teď, ani nemá jméno.
To jsou slova, jasný? A zvuky.
A jestli nesouhlasíte, super!
Jidáši!
- Já ti nevěřím. - Jidáši!
Pojďte mi to říct sem!
Jste všichni lháři!
Akceptuju chaos.
Ale nevím, jestli chaos akceptuje mě.
Už je to nějaký ten pátek, co jsme spolu mluvili.
Podle mě se s někým zapletl.
Jednou mi do telefonu řekl
něco o andělech visících z baráků. Bylo to děsivé.
Asi měl halucinace.
Pak už jsem s ním nikdy nemluvila.
Byl něčím podobným tomu, co se říká o Billym Kidovi.
Že se vyhnul kulce a odebral se do ústraní.
A Jack vždycky Billyho Kida miloval.
Henry...
Co šílíš?
Podle novin mě Pat Garrett zabásnul.
Že mi to natřel. A vyhnanci vždy umírají.
Jen hlupák by věřil tomu, co se píše v novinách.
Tady... jsem neviditelný.
Tak jdeme.
I před sebou.
Henry, uklidni se! Všechny nás nervuješ!
Henry, vrať se, ke mně!
Řekl jsem ke mně!
A tady, u cesty, po které nikdo nechodí,
kde neexistují žádné starosti,
kde představení musí pokračovat,
tak tady umřu.
Henry! Ke mně!
Henry, tak sakra ke mně!
Ke mně, Henry!
Jak už to je dlouho? Už ani nevím.
Den, kdy jsem sem přišel, vypadal úplně stejně jako dnešek.
Aspoň tehdy mi takový připadal.
- Homere... jste to vy? - Pane B.!
- Co se děje? - Jen jsem úplně levej!
A je to.
Prodávám ode všeho něco.
Asi jste náhodou neviděl žlutýho puštěnýho psa, viďte?
Henry se mi vysmekla.
- Něco ji vylekalo? - Asi jo. Proč?
- Zvířata tuší, co se děje. - Prosím?
Třeba že Shadow Valley bude zničeno.
Myslíte to s tou dálnicí? Ne, to se nikdy nestane.
- Vy jste o tom neslyšel? - O čem?
Pane B., ten projekt je oficální, povede to přes nás.
V úterý sem všichni přišli, starej Garrett se svejma, nějaký technici, nikdy jsem tolik lidí pohromadě neviděl.
O čem to mluvíte, co je oficiální?
Dálnice povede přímo skrz Shadow Valley.
- Pan Garrett nám dal třicet dní. - Proč mi to nikdo neřekl?
Většinou jste sám v lese.
Tomu nevěřím, to bude nějaká blbost, Homere.
A co na to říkají lidi? Dělají proti tomu něco?
Charley Harper, hlídač ze zoo,
se střelil do hlavy před svými třemi sestrami a dvěma bratry.
Pět lidí se oběsilo a šest lidí se přepráškovalo.
Znáte slečnu Clarice Henryovou? Dceru kapitána Henryho?
Samozřejmě... co s ní?
Kapitán ji našel s prořízlým hrdlem. Prý se zabila.
A co budete dělat vy?
Jestli to je pravda, půjdu předat upřímnou soustrast kapitánu Henrymu.
Zdá se mi to všechno nějaké divné. Půjdete se mnou?
Ne, dneska ne.
- Nešťastný den. - Jak je libo.
Teď, když je Charley i s bratry mrtev...
Kdo se bude starat o zoo?
Homere!
1968. Amerika se dočkala selhání svého válečného plánu,
vzplanutí svých měst, zkažení mládeže,
pádu svého prezidenta, pobití svých vůdců.
A do toho jsme žili my, sami s Richardem Nixonem.
- Ani náhodou. - Pohleď pravdě do tváře, je po všem.
Všechny ty skupiny, který propagujou to hnutí,
maj plnou hlavu těch svejch... prezidentů, viceprezidentů,
zastupitelstev a všech těch blbostí. Je to všechno o nich.
Pravicoví jednotní jestřábi, plánující vtrhnout do světa
a nadrogovat nás práškama štěstí a Biblí.
- To se nestane. - To jsem nikdy netvrdil.
Co to plácáš? Tvrdíš to pořád.
Asi se všichni shodnem na tom, že svět šel do pořádnejch sraček,
ale podle mě se s tím dá něco udělat a ty...
- už nezníš jako ty. - To je pravda.
A víš, proč si to myslíš?
Že se s tím dá něco udělat?
Proč?
- Protože seš ženská. - Kriste pane!
- Cos tím jako myslel? - Kašli na to!
Hajzl!
Takže ty seš teda šovinista.
Jenom proto, že si myslím, že chlapi a ženský jsou rozdílný?
Nic víc neříkám, a je to pravda!
Bolí nás a trápí nás úplně něco jinýho.
A právě kvůli tomu nemůžou bejt ženský básnířky.
- Cože? - To snad nemyslíš vážně!
Nic tak domýšlivého jsem ještě neslyšela! A co Emily Dickinson?
- To není to samé. - Jako co?
Whitman, Rimbaud, Shakespeare.
Grace je bojovnice za ženská práva.
Je mi líto, ale chlapi a ženský jsou rozdílný!
Nemohu uvěřit, že něco takového říkáš.
Nemohu uvěřit, že si opravdu myslíš, že ženy nejsou schopné dělat...
Tak jo, otestujeme si něco.
Napiš tu nejhorší věc, co tě napadne...
a já napíšu tu nejhorší věc, co napadne mě.
- Cože? - A porovnáme to.
- A co se tím dokáže? - Tak do toho.
- Ne. - Claire, sedni si!
- Ne, já chci vědět... - Zahrajem si!
co znamená to, že ženy nemohou cítit...
Už se na ty fotky vyser!
a psát o nich a vyslovit je a napsat je na papír?
Co to je za svět? Je tvůj? Tys ho snad vymyslel?
Ne, zlato, není můj. Ale ty vůbec nechápeš, o co mi jde.
Já ženy zbožňuju...
- Každý by nějakou měl mít. - Jasně!
Claire, no tak, jen jsem si dělal srandu!
Hej, bůh je žena! Claire!
Jdi s tím do prdele! Seš hluchej? Snad jsem ti řekl, ať s tím přestaneš!
Zmrd!
Co?
- Tak co? - Nic.
- Změnil ses. - To si piš, vole!
Všechno, hadry, káru, brýle. Takový blbosti jsi nikdy nenosil.
Říkáš mi, že jsem se změnil, jako by to bylo to jediný, co se o mně dá říct.
S úplně jiným tónem, než jsi se mnou mluvil před deseti minutama.
Dětičky hrajou kostky v garážích L.A.
a ty řekneš, že nic není dokonalý. Zopakuju to, neexistuje žádná politika.
No jasně.
A co teda existuje?
Znaková řeč.
Žádné město nikdy nemilovalo Halloween jako městečko Hádanka.
Čím jeden ve skutečnosti byl, to nebylo důležité.
Co do možnosti předstírat, tak to bylo moje vysněné město.
Kluci, byl jsem na ruském kole, to jste měli vidět!
- A co ty sakra máš bejt? - Jestli to nevíš, nepovím ti to.
Chestere.
- Billy. - Pane McCarthy.
Co znamená všechna ta šaráda s tím soudným dnem znamenat?
Jedete na výlet?
Existuje sedm prostých pravidel pro život v ústraní.
Za prvé.
Nikdy nevěřte fízlovi v pláštěnce.
Za druhé.
Vyvarujte se nadšení a lásky.
Jsou dočasné a pomíjející.
Za třetí.
Když se vás zeptají, jestli se zajímáte o světové problémy,
hluboce pohleďte do očí tazateli.
Už se vás nezeptá.
Zabalte maso, zlatíčka. Je to královské jídlo.
- Dobré odpoledne, pane McCarthy. - Georgi.
Za čtvrté a za páté.
- Ahoj, Billy - Zdravím, Billy.
Nikomu nedávejte své pravé jméno.
Dobrý den, pane Gladstone.
Co to děláš? Chyťte ho, ať neuteče!
- Jsi v pohodě, synku? - Dobrý pane, musíte mi pomoci utéct.
Tady žijou samé bábovky!
A pokud vám někdo řekne, abyste se na sebe podívali...
Nedělejte to.
Zprvu to vypadalo, že se svým chrhlavým,
až takzvaně vychlastaným hlasem, nemůže uspět.
Ale pro mnoho jeho skalních fanoušků
Quinnova neurvalost byla vždy zvukem jeho pravdy.
Díky němu se mohly dostat ven všechny šrámy
jeho bouřlivého osobního života.
Všechny upřímné boje,
které jeho mnohem více konveční skupina popírá.
- Na druhé straně... - To je ale idiot.
pokud měl nedávný Quinnův přechod na elektronickou hudbu
zesílit pochybnosti o jeho dřívější upřímnosti,
překvapivá pravda ohledně jeho tajemného původu
jednou pro vždy uzavře knihu o jeho budoucnosti.
Za šesté. Nikdy neříkejte a nedělejte nic, co by člověk před vámi nepochopil.
Navzdory jeho nečistým neformálním dokladům,
a navzdory tomu, co vždy prohlašoval,
skutečný Jude Quinn, vzdělaný venkovan ze střední vsrtvy,
je ve skutečnosti stejný jako všichni ostatní.
Nejstarší syn majitele brooklynského obchodního řetězce v Massachusetts,
pravé jméno ubohého vandráka, který se stal trýznitelem rock'n'rollu,
je Aaron Jacob Edelstein.
A za sedmé.
Nikdy nic netvořte.
Bude to špatně vyloženo.
Sváže vás to a bude vás to pronásledovat do konce života.
A nikdy se to nezmění.
Pohleďte na doupě tarantule.
Černá pomsta se vám usadí na zádech
a pokud se bráníte, vytvoří se vám tam černý svrab.
Aby se ten člověk odprostil od pomsty,
v to, nejvíc ze všeho, doufám. Duha po bouři.
Holčičky... Molly! Chci, abyste si všechno odnesli do pokoje, dobře?
Za dvě minuty vás přijdu vykoupat. Prosím?
Zníš udýchaně.
- Ty už ses vrátil? - Dnes. Co holky?
Mají se skvěle, mají plné hlavy školy.
- Skvěle. A co ty? - Dobře, my všichni se máme dobře.
A kdy bude ten večírek na lodi?
V sobotu?
- Haló? - Jo, v sobotu... Pozítří.
- Dobře. - Tak jo.
Mami, s kým to mluvíš?
- A v kolik? - V jedenáct?
- Dobře. - Mami, s kým to mluvíš?
- Neřekla jsem ti snad, abys to odnesla? - Můžu klidně přijít dřív...
Ne, to je dobré.
Prosím tě, přines ty krabice, dobře? Už jsem tě o ně prosila...
- Počkat. Jaké krabice? - S těmi fotkami, mými fotkami.
- Už jsem tě o ně žádala minimálně... - Jo, jo, jasně.
- Molly! Musím jít. Vítej zpátky! - Díky.
Drazí přátelé, v rukou držím jedinou pravou brožurku.
Tak si ji tady kupte a přečtěte si ji doma.
"Vzestup a pád městečka Hádanka"
Epický příběh o chybách a zoufalství.
Zdrcující sága o odhalené záhadě.
Labutí píseň pro Ameriku předtím, než Chaplin odpluje
nebo než se děti úsvitu zblázní a odhodlají se pohledět na červené slunko bez veškeré ochrany.
Tak si ji tady kupte a přečtěte si ji doma!
Epický příběh o chybách a zoufalství.
Zdrcující sága o odhalené záhadě...
Ne, prosím! Zastavte ho někdo!
Problém byl, že jsem měl slabost pro toto místo,
pro ten náhlý pach strachu
a napětí z čekání na konec světa.
Gratuluju, seš milionář. Souhlasili se vším.
- Je to zaručené. - Kolik vystoupení?
- Přidali jich padesát pět. - K těm třiceti?
Ne, k dvaceti devíti. Mínus dnešek, dvacet osm. Dohromady osmdesát tři.
- Osmdesát tři představení? - Není jich přímo osmdesát tři.
Nemůžu dělat dalších osmdesát tři vystoupení. To mě zabije!
A kdo vůbec říkal, že se chci stát milionářem?
- Ahoj! To byla podívaná! - Díky kámo. Sedni na trůn.
Vážně? Paráda!
Znáš se s Normanem, mým popravčím?
To je Brian Jones, ten z těch našich předskokanů.
Najdi mi něco k pití.
Čumte na všechny ty prášky.
Hej, kámo, co to je za prášky?
"Mandies". Jsou na spaní.
Na spaní! Nesnáším spánek.
Spánek je pro snílky.
Já už třicet dní nespal,
to bude chtít hodně medicíny, aby to tak zůstalo.
- Coco! - Normane, zlatíčko.
Vím, že se nelze omluvit z takového zpoždění.
- Můžu za to jenom já. - Co se děje?
- Děje se to, že se cejtím na hovno. - Ale nevypadáš na to.
Pravá láska. Tady v zemi Charlese Atlase a bomby.
Jdi do hajzlu.
Poslední dobou je tak nějak... podrážděná.
Fakt? Aha, tak jo.
Jo, jestli to chceš vědět, tak to je poslední dobou na nic.
- Angelina je čtyři dny pohřešovaná. - Její kočka.
Judey ví, kdo je Angelina, že jo?
Ptáš se mě, jestli si pamatuju na tvou číču? Jasná páka.
- Okouzlující. - Ta má tak sladkou číču.
- Hned bych si dal. - Tak to by stačilo, kámo.
Ale ona už je zadaná!
- Holčičko... - Neříkej mi tak!
Počkej na mě!
Řeknu vám, láska a sex jsou dvě věci, které ničí vztahy mezi lidmi.
Nevím proč.
Asi tomu nikdy nebudu úplně rozumět.
Smrt těm, kteří fňukají a naříkají.
Byla... Myslíš, že mě...
Neboj se, kámo, ta se vrátí.
Ženský s někým musej vyjebávat.
- Jak to myslíš? - Jak to myslím?
A kdo vůbec jsi ty? Kdo ti vůbec dovolil tady bejt?
Povím ti, ty seš jak stín.
Dřív jsi byl možná frajer,
ale to už dávno neplatí, na to už ti nikdo neskočí.
Vždycky, když otevřeš ústa, si jen říkám, jak dlouho to bude trvat tentokrát.
A nikdo ti to neřekne přímo do obličeje.
Nikdo se nechce dostat do takový trapný situace.
A já hovado to dělám, protože tu mám jako jedinej nějaký koule!
Kámo, ty seš takovej zasmušilej.
A tos bejval samej vtip.
Myslíš, že tě ta blbka bere jako něco jinýho než pouhej nástroj?
Ne, to si děláš prdel, na tohle nemůžu koukat...
Obloha není žlutá, je to kuře.
Všichni mi říkali, že umíš bejt čůrák.
Snad to není to, co putuje do chlapovy držky, když je homouš.
Ne, to co z ní vychází.
Dobro a zlo vymysleli lidi uvězněný ve scéně.
- Kurva! - Dělejte, odneste ho.
Otevřete ty dveře!
Měl bys odtamtud radši slézt! Takhle se akorát zabiješ.
Jaký to je?
Muž, který se narodí jen ženě, má pár dní, ale plných problémů.
Proč neuděláš to, co posledně?!
Proč se národy bouří a království zanikají,
když přichází katastrofa za katastrofou,
a teror postihuje každého?
Proč jsi mě vytvořil k obrazu svému?
Je těžké nejít do pekla.
Existuje tolik rozptýlení, tolik vlivů.
Začneš jít přímo a po chvíli tě nekdo svede z cesty.
Je to stejně jisté, jako že žijeme, že se rodíme. Pohleď nahoru!
Gabriel troubí na svůj roh.
Měl moc starostí.
ANGELA REEVES Bývalá přítelkyně
Tak jsem se ho jednou zeptala: "Modlil ses někdy?"
A on na to: "Modlil?"
Fakt nějak takhle.
A začal se ptát na hrozně moc věcí.
Já ho neznal osobně, ale věděl jsem o něm.
Lidé ho uctívali.
T. BONE Hudebník a člen Gateway
Asi jenom Ježíš měl na sobě takovou podobnou tíhu... všemohoucnosti.
Na jaře v roce 1974 Jack Rollins
následoval svou dívku Angelu Reeves do Stocktonu v Kalifornii.
A zapsal se do kurzu studie Bible
tady, v Kalifornském církevním bratrství Gateway,
svatodušním shromáždění blízko Stocktonu.
Po šesti měsících Rollins přijímá Ježíše do svého srdce.
Dnes je někdejší folkový hrdina šedesátých let
plnohodnotným členem duchovenstva Gateway.
A aktivní postava Státního společenství evangelíků.
A přesto v posledních dvou desetiletích
přestal otec John mluvit o své minulosti.
- Zeptala jsem se ho, proč. - Minulost je... už daleko.
Všechno se obnovuje. Nezáleží na tom, co jsem předtím dělal.
Nikdy jsem vám nelhal.
Nikdy jsem vám neříkal, koho máte volit nebo za kým jít, když jsem prodával alba.
Ale tehdy jsem nevěděl, že nezáleží na tom, jakou hudbu hrajete.
Folk, pop, rock'n'roll.
Všechny pochází z ďáblovy dílny.
Teď nemluvím o tom ďáblovi s vidlemi a rohy,
já mluvím o tom spirituálním, půlnočním ďáblovi.
Musí být poražen!
A my, američané, my ho porazíme.
Jaká může být pro národ větší čest, než mluvit za boha?
Říká se, že válka, která ukončí všechny války,
už začala na Středním východě, kde se prorokuje,
že slabí odejdou.
A že Ježíš vystaví své království v Jeruzalémě.
Tak proč bychom se měli strachovat, když už jsme volní,
přímo tady a teď? A proč jste volní?
A jste volní, protože Ježíš za to zaplatil.
Jste volní, abyste hledali vyšší volání volání boha.
Tak povstaňte a pojďte.
Kurva!
Protože vztahy jsou vždy nejasné
a mně se nedaří komunikovat.
Protože se pořád obviňuji, i když nejsem vinna.
Protože každé selhání mě oddaluje od sebe samé,
od mých dětí a od tebe.
Kvůli všem těmto důvodům a ještě mnoha dalším, zatím neznámým...
musím naslouchat.
Musím se rozhlížet víc, než kdy jindy.
Musím odejít.
Tak jo.
Děkuji ti.
Ale ne s dětmi.
- Ano, Robbie. - Ne.
Moje děti mi nevezmeš!
Co budeš dělat? Co chceš dělat?
Protože já bych to zvládla, víš? Možná bych to zvládla...
kdybys toho byl schopen i ty, kdo ví!
Já ti ty děti neberu, Robbie.
Takže se mi nemusíš pokoušet vyhrožovat.
"Občané města se klaní komisaři Garretovi,
slavnému díky polapení psance Billyho Kida."
...a setřeseš tu mucholapku!
Vzali si i samotný smysl, Alice. Byl jsem jen pěšák v jejich hře.
Říkám ti, musím odtud rychle vypadnout a něco vykoumat...
- Sbohem, Alice. - Jacku, kam půjdeš?
Kamkoliv, kde neznaj moje jméno.
Takže, dobří lidé Hádanky,
nepřišli jsme sem, abychom tu napáchali zmatek,
ale abychom vás pochválili, za vaši odvahu v těchto dobách změn.
Jsme tu, abychom vám oznámili, že stát Missouri
založil evakuační fond, jak vám bylo slíbeno.
A co to přesně bude znamenat pro obyčejného člověka, jako jsem já?
Peněžní kompenzaci, která bude k dispozici...
všem, kteří o ní oprávněně zažádají.
Takže vy nám chcete házet nějaký drobáky, zatímco nám budete brát životy?
Ujišťuju tě, hochu, že nikdo tady nechce nikomu brát život.
Možná byste to mohl vysvětlit nebožce slečně Henryové.
Jo, nebo slečně Montgomeryové nebo starému Sykesovi!
Já to vídím tak, že to můžete vést buď přes Hádanku, nebo okolo ní.
- Tak proč to chcete vést přes město? - Přesně tak!
Kdo to mluví? Ty tam.
- Jak se jmenuješ? - Jak se jmenuju?
- William. - William? Ukaž mi tvář.
- Ano pane. - Víš, měl jsem jednoho známého...
Jde o to, pane, že se tu opravdu pohybujete na tenkém ledě.
Kdo jsi? Já tě znám.
- To asi ne. - Byl jsi někdy v okrese Dallas?
- Asi ne. - A v Novém Mexiku?
- Ne. - Byl talentovaný, uměl dobře střílet.
Zpíval jako nikdo jiný.
- Ty máš nějaké hudební vlohy? - Jsem na to levej.
Vy i vaši hoši si dělejte, co chcete,
ale koukejte se klidit z městečka Hádanka.
Myslíš si, že mluvíš za lidi? Ty tam akorát stojíš a vymejšlíš si lži.
Na vypořádání se s takovými ničemy, jako jsi ty, máme své metody.
Chlapi, přiveďte ho!
Uklidněte se! To poslední, co potřebujeme, je další povstání!
Abyste polapili zloděje, potřebujete jiného zloděje.
Vím, že trpím chorobou, která mi někde hnisá.
Ale ne jako Woody Guthrie, který chřadne v nemocnici.
Jeho životní funkce jsou stabilní, musí se jen vyspat.
Já bych to nemohl dělat. Takhle se rozkládat, upadat...
Je to vůle přírody a já jsem proti přírodě.
Příroda mě vůbec nebere.
Ten už se asi na jeviště nebude moct vrátit.
Dostal se do příliš mnoha duší
a smrt v současnosti obchází velkou část americké scény.
To kvůli komoušům byl tak hnusnej.
Vždyť už umřel.
Jediné opravdu přirozené věci jsou sny.
A ty příroda nemůže rozložit.
Nemějte obavy, pane B., vaše tajemství zůstane u mě.
Bůh žehnej tajemstvím.
A tobě taky, Homere. Jdeme!
Henry!
Přidej!
No tak, Henry! Makej!
Sbohem, Henry!
Sbohem, má paní.
Je úplně jedno, jak hnusný názvy
lidi vymejšlej pro hudbu.
Folková hudba je jenom slovo... a to já už nemůžu používat.
Mluvím o tý lidový hudbě, která je, jak bych to řekl,
zmatematizovaná, založená na šestiúhelnících.
Ale všechny tyhle písničky, ve kterejch se mluví o růžích,
který rostou lidem z hlav a o všech těch milencích,
a o labutích, ze kterejch se stávaj andělé, ty nikdy neumřou.
To ale nejsou folkový písničky, to jsou politický písničky.
A už jsou mrtvý.
Mohlo by se zdát, že tyhle lidi vyznávající lidovou hudbu
budou tajuplní.
To je lidová pravda, zpěváci jsou plný tajemna.
A protimluvů.
Jo, protimluvů taky.
A chaosu.
Jo, chaosu, hodinek, vodních melounů... Prostě toho všeho!
Lidi si vesměs myslej, že mám...
bůhvíjakou představivost.
Díky tomu mám takovej pocit osamělosti.
Ale lidová hudba je... příliš neskutečná, než aby zemřela.
Není třeba ji chránit.
A v tý hudbě je jediná pravá smrt, kterou dnes můžeš zažít... jako gramofon.
A jako všechno, po čem je velká poptávka, lidi to chtěj vlastnit.
Podle mě to je všechno... o tý čistotě.
Ta její bezvýznamnost je asi posvátná.
Každej ví, že nejsem folkovej zpěvák.
Lidé pořád mluví o svobodě.
Svobodě na nějaký život...
aniž by byli bičováni.
Je přirozené, že čím déle žijete nějakým způsobem, tím menší pocit svobody máte.
A já? No, já se můžu změnit během dne.
Když se vzbudím, tak jsem nějaký člověk,
a když jdu spát, tak jsem určitě někdo jiný.
Většinou vlastně vůbec nevím, kdo jsem.
Je to jako byste měli včerejšek, dnešek a zítřek, všechny v jedné místnosti.
Nelze říct, co se stane.
Na památku Jima Lyonse.
přeložil: Poe Lagger
www.titulky.com